Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Engem is rémálmok gyötörnek.
Folyton ugyanazt álmodom.
Ami azt illeti.
Tovább!
Rajta!
- Hihetetlen. - Elég!
Komolyan fantasztikus.
Hogy is mondjam?
- Sztárnak születtél. - Hagyj már!
Elég lesz!
Pedig igaz. Folytasd!
Gyerünk!
A lány
izzó parázson sétál.
- Azta! - Ne szakíts félbe a monológ közepén!
Bocsika!
Túlságosan jó. Fogalmam sincs, hogy csinálod.
Nem voltam így feldobva, amióta nem piálok.
Odáig lesznek, meg vissza.
Már ha elmész.
Mert ott a helyed.
Megpróbálod, ugye?
Ja, azt hiszem.
Nem.
Mész és kész.
Világos?
- Különben kinyírlak! - Ne hülyülj!
Végigcsinálod.
Ígérd meg!
Jól van.
EGY RÉSZED
A lány előttem sétál az izzó parázson.
Nem látom az arcát.
Nem fordul meg.
Szinte üvöltve kérlelem.
„Hé, fordulj meg!”
De hiába.
Meg se hallja.
Köszönjük!
Oké, lássuk csak!
Agnes Svan!
Agnes Svan?
Köztünk van Agnes Svan? Nincs?
Akkor ugrunk a következőre.
Itt vagyok.
Elnézést!
- Noel, vedd rá, hogy jöjjön el! - Walpurgis-éj lesz!
- Ne legyetek már nyuggerek! - Nyuggerek?
- Döguncsik. - Hogy lehetsz ilyen?
Ne szólj már be! Neki sem könnyű.
Jó, tudom, de hiányzik.
Na ki vagyok?
- Julia! - Halihó! Mi a téma?
Szia, kicsim!
Hogy vagy?
Prímán. Kólás gumicukor?
- Tök fincsi. - Te is jössz este?
- Naná! - Állati jó lesz!
- Karaokezni is fogunk? - Szeretnél?
Aha.
Ugyan már!
- Megyünk a tűzgyújtásra? - Kizárt.
Basszus!
Te mit veszel fel?
Gondoltam, megkérdezlek,
hogy mi legyen a kaja holnap a nagy napon.
- Mindegy. - „Mindegy”?
Szülinapod lesz.
Válassz valami fincsit és drágát!
Tök jó, hogy így érdeklődtök a meghallgatás után!
- Na ne! - Nem.
- Drágám! - Jaj, te!
Hadd öleljelek meg!
- Hogy ment a meghallgatás? - Egész jól.
- Természetesen remekül. - Nem tudhatod.
- És hogyan tovább? - Ma este kiküldik az értesítőt.
Ezzel a szöveggel:
„Gratulálunk, Agnes!
Megkaptad a szerepet!
Te vagy a legjobb!
A legjobb, akit valaha láttunk!”
- Ezt fogják írni. - Izgi!
- Hahó! - Gyere be!
Forr a víz, anya.
- Szia! Hogy s mint? - Jól, és te?
Dettó.
Mindjárt kész a vacsi.
Nyami!
- Szia! - Üdv!
- Hogy vagy? - Jól, és maga?
Remekül, köszönöm.
- Szia, Agnes! - Szia!
Hogy vagy?
- Jól, és te? - Én is.
Nahát, torta!
Csak nem ünnepelünk?
Nem. Úgy tűnik, Agnes nem akar.
- Hogyhogy? - Nem is ezt mondtam, anya.
Ha nem jó holnap, ma este is lehet.
- Inkább nem. - Kis előbuli?
- Nekem jó. - Felvágjuk?
Többiek?
Az én tortám.
Nem mehetsz.
Kizárt.
- Pedig megyek. - Hé!
- Nem. - Most miért?
Azért…
Itthon gubbasztottunk… Hány hétig is, Noel?
Négy.
- Több is volt. - Nem arról van szó.
Úgy csinálsz, mintha először hallanád.
Hányszor beszéltük már meg?
És hányszor hozod még fel?
- Felesleges. - Megegyeztünk, nem?
- Bezársz, vagy mi lesz? - Julia, elég!
- Felnőtt vagyok. - Igen. Tényleg?
- Igen, tényleg. - Akkor sem.
Jó, úgyis elmegyek. Ma van a Walpurgis-éj.
De az én házamban laksz.
Akkor légy hálás érte!
Jól tudod, miért nem.
- Passz. - De tudod.
- Nem fogok inni. - Nézz rám!
Úgy teszel, mintha nem beszéltük volna meg.
Noel? Értem tudsz jönni 23:00-kor?
Kösz, Noel, de nem szükséges.
Mert nem mehetsz.
És nem kéne másnaposnak lenned holnap a húgod szülinapján.
- Nem gáz, anya. - Nem gáz.
Ne szólj bele!
- Agnest nem zavarja. - Ne folyj bele!
Na jó, kösz a vacsit!
- Nem fogok inni! - Nem.
Hányszor kell még…
Ha elfelejtetted volna, gyerekes voltál.
Úgy cipeltelek!
Szia!
Szia! Elbújhatok itt?
…szórakozni a barátaiddal?
- Bezársz… - Tudod te!
Ezt akarod? Nem tudom, olyat akarsz-e, ami…
Redvás Amal?
Mert tudod, ha…
- Jó az ízlésed. - Kösz.
Kívülről fújom az egész filmet.
Nem.
- Biztos, hogy nem. - De.
- Nem. - De.
Bizonyítsd be!
Bizonyítsam? Hidd csak el!
Könyvet írhatsz pszichológiai esetekről meg tömeggyilkosokról.
Leginkább modell szeretnék lenni.
Szerinted sikerülhet?
Igen, azt hiszem.
- Öltözz! - Ki? Én?
- Igen, te. - Hogyhogy?
Anya elengedett, ha te is jössz.
- Estherhez? - Igen, úgyhogy öltözz!
Ezt vegyem fel?
Vagy inkább ezt?
Az előzőt.
Ezt?
A másikat választom.
Na jó, igyekezzetek!
Fura vagy.
Te is.
- Tényleg? - Igen.
Az akarok lenni, vagyis…
Nem fura, csak nem szeretnék olyan lenni, mint a többiek.
Bár néha azt gondolom, hogy tök ugyanolyan vagyok.
- De nem. - De nem.
Tudod, mitől rettegek?
Hogy végül Amalban ragadok, hogy sosem megyek el.
Lakóövezetben nem lehet tüzet rakni, Julia.
Dehogynem, ma van a Walpurgis-éj!
- Évente egyszer van. - Lecsukhatnak érte.
- Miket beszélsz? - Így igaz.
Mindig ilyenekkel etetsz.
Várj, megigazítom a sminkemet!
Egy pillanat!
Légy szíves!
Tessék, a többi a tiéd!
Ez meg mi?
Egy pillanat!
Csak felturbózlak kicsit.
- Gyere csak! - Minek?
- Szépek az ajkaid. - Mit csinálsz?
Kicsit jobban kiemelem.
Kiszállás, skacok!
- Nem jó. - Várj!
- Odasüss! - Ja, oké.
Így kell ezt!
Esther, rajta! Mutasd meg!
Mutasd!
Nem!
Jó, ez…
- Na ki vagyok? - Julia!
- Sziasztok! - De csini vagy. Azta!
Helló!
- Hogy vagy? - Ölelj meg!
Szia!
Bakker, hiányoltunk a bulikról!
- Miféle fura cucc ez? - Szia!
- Minden oké? - Naná!
- Mi a dörgés? - Julia!
Szia, Agnes!
Hali!
- Szia! - Szia!
- Jól szórakozol?
- Nagyon is. - Oké.
Ez az!
Bulizzunk!
Egy neked, egy nekem. Tessék!
Na ne!
Ez az én dalom!
Táncoljunk!
Pörgessük fel a bulit!
Oké.
Gyerünk!
Julia!
SZÍNDARABOS SZEREPOSZTÁS
Kiakadok tőletek!
Bámultok, mint a kurva zsernyákok!
Most mit csinálsz? Mi bajod van?
Csak aggódnak érted.
- Julia, hova mész? - Hazasétálok.
- Julia! - Vidd haza Agnest!
Félre!
Julia!
Ne haragudj!
- Szólok Agnesnek. - Jó.
Agnes!
- Agnes! - Mi az?
Elmegyünk.
Julia, nem akar maradni, úgyhogy indulunk. Jössz?
Julia!
Jobb lesz, ha leül.
Miért? Nem.
Megtettük, amit lehetett.
- Mindent. - Mi? Nem.
De sajnos…
Bocsánat, de nem értem.
- A sebész vagyok. - Biztos sokkot kaptam, de…
- Én végeztem a műtétet. - Szóval, hogyan menti meg?
Sebész vagyok.
Én műtöttem a lányát, akit behoztak.
És ki az orvos?
- Én vagyok. - Maga?
Értem, akkor miért nem a műtőben segít rajta?
Tudom, hogy nehéz elfogadni.
Beszélhetnék más orvossal? Figyel rám egyáltalán?
- Figyelek. - Igen.
- Megértem. - Én…
- De sajnos… - Nem.
Ne!
- Részvétem. - Kérem, hagyjon!
Menjen el!
- Lehet… - Távozzon!
Istenem, nem kapok levegőt!
Úristen!
Istenem!
Mi történt? Miért hívsz hajnalok hajnalán?
Baj van?
- Halló? - Igen.
De mi a baj?
Ju…
Tessék? Mi történt? Egy szavadat sem értem.
Mi baj?
Mondd már!
Ju…
Nem, bírom…
Történt valami Juliával?
Nem értem, amit mondasz.
Julia meghalt.
Ne félj !
Van egy titkos jel
Egy név, mely megvéd utadon
Magányodat
A fény felé irányítja
Ne félj !
A homokban lábnyomok
Ne félj !
Van egy sötét kikötő
Még nem látod
De az az úti cél
Egy napon majd
Hangosan vallod az Úr nevét !
Szerető békéjéért
Tőled semmit sem kér
Hova készülsz?
Suliba.
Beszóltam, hogy egy ideig itthon maradsz.
Igen, tudom, de…
Na jó, majd jövök!
Lesz valami buli a hétvégén?
Nem tudom. Azt hittem, csak lazulunk.
- Filmet nézünk. - Nincs kedved valami jobbhoz?
Oké.
Szuper!
Német után találkozunk.
- Szia! - Szia!
Sziasztok!
- Hogy vagy? - Jól.
- Szép volt a szertartás. - Igen.
Szabad!
Jó napot!
Szia!
Gyere csak!
Csak meg akartam köszönni a szerepet, és örömmel játszom.
- A darabban. - Igen? Remek.
Foglalj helyet!
Tudom, min mész keresztül.
A bátyám is autóbalesetben halt meg, amikor ennyi idős voltam.
Mikor kezdődnek a próbák?
Sok hülyeséget csináltam, amit nem kellett volna.
De elkezdtem azon gondolkodni, mit várt volna tőlem, és…
Igen.
Aztán itt kötöttem ki.
Várlak holnap 15:00-kor!
- Nem. Felejtsd el! - Megnézhetem?
- Légyszi! - Elég lesz!
Na mutasd meg!
Nyugi van.
- Éhes vagy? - Ja, kicsit.
- Kérsz szendvicset? - Jöhet.
Ideadod a vajazókést?
Kösz.
Válassz, amit szeretnél!
BOLDOG 17. SZÜLINAPOT!
Bocs.
DRÁGÁM!
KIS IDŐRE EL KELLETT SZABADULNOM OTTHONRÓL.
A NAGYINÁL LESZEK. HÍVJ, HA KELLENÉK.
SZERETLEK!
Agnes!
Hahó, Agnes!
Beszélhetnénk?
EURIPIDÉSZ: ALKÉSZTISZ
Sziasztok!
Jaj, ne haragudj! Csak hát…
- Úgy nézel ki… - Tényleg, bocs.
Nem, csak ledöbbentünk.
Szia! Hogy vagy?
- Jól, és ti? - Megvagyunk.
Mi történt?
Csak Julia topja van rajta.
Még…
Még Berlinben vettük.
Bekapunk valamit?
- Persze. - Aha.
- Gyere te is! - Oké.
Ismered Adrian Hagerforst?
Igen, együtt járunk franciára.
Mi van vele?
Odakint ácsorog.
Ne!
- Adrian! - Hagyd már abba!
- Nem volt olyan vészes. - Hiányoztál.
Na jó, elég!
- De régen láttalak! - Fejezd be!
- Arra gondoltam… - Fanna belezúgott Adrianba.
- Nem. - De, igen.
- Nem. - De.
Tavaly a karácsonyi bulin.
- A nővéred… - Hagyj már!
Ő úgy gondolta, Fanna és Adrian szép pár lenne.
Fanna odament.
Nem tudta, mit mondjon, ezért fogta a sörét, és kinyitotta
totál érzékien.
- Nem bírom ezt hallgatni. - Adrian!
Ultragáz volt, mert Adrián durván beszívott.
Hallgass, jön!
Csak lazán!
- Hali! Mizu? - Szia!
- Szeva!
- Szia! - Jó látni.
Téged is.
Te is jössz ma este?
Tessék?
Bulit tartok.
Gyere! Hozd Lydiát is!
Oké, jól hangzik.
Baró!
Arrivederci!
Szia!
Hali!
Szia, Agnes!
Sokat gondoltam rád.
- Sétálunk egyet? - Próbám lesz.
- Most nem jó. - Akkor megvárlak.
Nem kell, utána Sam bulijára megyek.
Csak beszélgessünk!
Nagyon magam alatt vagyok.
Majd talizunk.
Ne csináld! Agnes!
Húzzatok, és ne mutassátok meg!
Nem kell betojni!
Csak játékos bemelegítés.
Semmi extra.
DÜH
Jól van.
Agnes!
Kezdenéd?
Nem igazán tudom, mi a feladat.
Mit húztál?
Ez cseles.
Oké. Próbáld meg!
Hátralépnétek egy kicsit?
Csináljunk helyet!
Gyere előre!
Bátran!
Azt akarom, hogy hangosan kiálts.
Próbáld meg!
Tessék?
Ahogy a torkodon kifér.
Rajta!
Ne nevessetek!
- Nem olyan könnyű. - Igen, tudom.
Színészek vagyunk.
Szóval…
Bújj más bőrébe!
Olyasvalakiébe, akiről tudod, hogy meg merné tenni.
Jó?
Kapaszkodj!
Egész jó.
Látod? Így kell.
Profi vagyok.
- Szerezzünk piát! - Oké.
- Szolgáljuk ki magunkat? - Nem tudom.
Látsz poharat?
Ja, itt van.
Csak merítsem bele?
Jótól kérdezed.
Hali!
- Szia! - Szia!
- Hogy vagy? - Jól, és te?
- Remekül. - Nahát, csini vagy!
- Te is. - Azt mondod?
Úgy tűnik, Sam nem tud felkelni.
- Fanna! - Ja.
Jól van, Sam, jövök már!
- Hahó, Sam! Hogy vagy? - Édes, gyere ide!
- Szia, Sam! - Szia!
Helló!
- Gyönyörű vagy, tudod? - Köszi.
Tudsz róla, Lydia? Ne feledd, gyönyörű vagy!
- Kösz. - Ja.
- Sam! - Mondd!
- Minden oké? - Jaja. Sam?
Nincs valami jól.
- Hallasz? - Asszem, csobbanok egyet.
Sam!
Sam, ne! Beleesel.
Sam!
Oké, ebből elég! Kapd össze magad!
Sam! Ne, Sam!
Sam! Most komolyan, Sam!
De félek.
- Gyere, Sam! - Pedig csobbannék.
Táncoljunk!
Gyerünk!
Oké, következő!
Ki lesz az?
- Te? - Előbb halok meg.
Agnes!
De, te és én. Gyere!
Agnes!
Jó, legyen!
Nyugi!
Gyerünk!
Hajrá!
Agnes!
Hé, állj!
- Dobjunk be egy felest! - Oké.
Jöhet egy feles!
- Mit szeretnél? - Mi?
Mit hozzak?
Hozz valami erőset!
Akkor két tequila rendel?
Hozom.
Mi a szarért ücsörgünk?
Na ki vagyok?
Hoztál nekem is…
valami ütőset?
Én most…
Szia!
- Szia! - Minden oké?
Aha.
Milyen a buli?
Jó.
Fanna?
- Igen? - Milyen volt részegen?
Kicsoda?
- Miért néztek így rám? - Ne már, Agnes!
Nem csak én veszem kölcsön a cuccait, ha erre gondoltok.
Anyám is.
- De… - Figyelj!
Nem olyan nehéz.
Azt hittem, nem leszek képes rá.
- De nem nehéz. - Kérlek, Agnes! Elég!
- Hagyj! - Ne csináld!
Elég volt, állj le!
- Add vissza! - Hagyd abba!
Kérem!
Ez…
Befejeznéd? Állj már le!
- Mi a fasz? - De…
Hol van Carina?
A nagyinál.
Hogy vagy?
Megvagyok.
Köszi.
Kérsz tésztát?
Jólesne.
- Nem akarlak stresszelni. - Most mi van?
Égett szagot érzek.
Vedd takarékra!
- Tekerd lejjebb és sózd meg! - Nem kell.
Ne tegyél bele több sót!
Csak picit.
Ne, elsózod! Elég lesz!
- Még egy kicsit. - Nem, elég!
Hé, most…
- Mit csinálsz? - Kész is.
Engem is rémálmok gyötörnek.
Folyton ugyanazt álmodom.
Ami azt illeti.
Kit érdekelnek az álmok?
- Olyan unalmas. - Csendet! Hadd beszéljen!
A lány előttem sétál az izzó parázson. Nem látom az arcát.
Nem fordul meg.
És…
Én…
Köszönöm.
- Sajnálom, nem tudtam… - Ne izgulj!
Ekkor szólal meg először.
Eddig mindent magába fojtott.
Ez az a pillanat, amikor végre szavakba önti.
Érted már?
Oké, nézzük még egyszer!
A lány előttem sétál…
az izzó parázson.
Nem fordul meg.
Nem látom az arcát.
Szinte üvöltve kérlelem.
„Hé, fordulj meg!”
De hiába.
Meg se hallja.
„Vigyázz!”
Csak ennyit mond.
„Légy óvatos!”
De…
De óvatlan voltam, és ráléptem…
Ráléptem a parázsra, és a ruhám lángra kapott.
Minden…
Minden lángolt.
Az egész testem égett.
Aztán hirtelen megfordult.
„Hát tessék.” - mondta.
„Mire számítottál?”
És nem tudom.
Nem tudom, mire számítottam.
„Nincs ingyen.” - mondta.
„Nekünk nincs.”
Köszönöm.
Szép volt.
- Tök izgi. - Főleg az a rész, ahol…
Még akár jó is lehet.
- Mi? - Nagyon szép.
Mit csinálsz?
Tessék!
- Vedd már el! - Igenis!
- Köszi. - Nincs mit.
Menj odébb!
És akkor…
Ez az.
- Gyerünk! - Kész is.
Ha már ott állsz, akkor kapd el!
Mi a fene?
Úgy 13-14 éves koromig ágyba vizeltem.
Tudom. Valami bajom volt.
- Most szívatsz. - Még dokinál is voltam.
- Kizárt! - De, gyógyszert szedtem.
Az íze, mint a habszivacs.
Nagyon fura volt.
Olyan kis készüléket viseltem, mint a walkie-talkie. Itt fent.
- A válladon? - Igen.
Pólóban vagy mellényben kellett aludnom.
És volt egy vezeték vagy cső, ami lefelé ment.
- Ne már! - De, egész le.
Mire kellett?
Volt rajta egy kis érzékelő.
- Amit az alsómra tettem. - Hogy érzékelje?
Igen, érzékelte, amikor épp…
Mihelyt becsorgott a pisi, a kütyü a vállamon hangosan jelzett.
Bizony.
Jesszus, tök fura!
Na jó!
Kis koromban én is bepisiltem éjszaka.
Tényleg?
- Akkor miért nevetsz? - Nem 13 voltam, Noel.
Nem.
Hétéves voltam. Max nyolc.
Ja, nem olyan gáz abban a korban. Vagy mégis?
- Én legalább nem voltam kamasz. - Oké.
De belegondolva, jó lett volna az a kütyü,
mert emlékszem, arra ébredtem, hogy hidegben fekszem.
Aztán…
Aztán pedig felkeltem és bementem
Julia szobájába, és odafeküdtem
a lábához, mint egy kiskutya.
Mert ott meleg volt.
Menjünk fürdeni!
Mi?
Nincs kedved fürdeni egyet?
Maradj ott!
- Nem. - Komoly?
- Nem. - Tudsz lebegni?
- A hátamon? - Nem mindenkinek megy.
- Nem tudok. - Oké, akkor figyelj!
Csak…
- Lenyűgöző. - Köszönöm.
Gyerünk, fiúk!
Nincs lazsálás! Dolgozzon a láb!
Szerezz labdát!
Gyerünk!
Ez az!
Max!
Remek!
Köszönöm.
Mi az?
Hát csak…
Csoda, hogy megtaláltad ekkora kupiban.
- Ez még semmi. - Úszik a szoba.
Így könnyebb megtalálni a cuccokat.
- Rendezett káosz. - Ura vagyok a helyzetnek.
- Pontosan tudom, mi hol van. - Értem.
Na ja.
Akkor nem zavar, hogy trehánynak tűnhetsz?
Milyen értelemben?
Szereted az állott szagot.
- A büdöset. - Hagyd abba!
De hiszen kupiban élsz.
- Erre próbálok kilyukadni. - Elég!
Ha nem bírod a látványt, akkor ne nézd!
- Istenem, máris jobb! - Így jó?
Sokkal jobb. Kösz, Agnes.
Dögmeleg van.
Van egy pici ventilátorom.
Tökéletes!
„Van egy pici ventilátorom.”
Hagyj!
Ne csináld!
Kérlek, állj le!
Sajnálom.
Sajnálom, Agnes.
Mi vezérelte Selma Lagerlöföt életének ezen szakaszán?
A harag? A gyász?
Esetleg a szerelem?
Könyvek és filmek szólnak róla.
Sokat gondolkodtam rajta.
De most a ti véleményetek érdekel.
Szerintetek?
Hannes?
Petra?
Senki?
Hahó, gyerekek!
Ne aludjatok!
Nem csörgött az ébresztő ma reggel?
Kérlek, Agnes, tedd el a telefonodat!
Elnézést!
Szerinted Selma Lagerlöfnek volt mobilja?
Nem hinném.
Nem, köszönöm. Ne vedd elő!
Jössz a Lagretbe ma este?
Ja, hát én…
Bocs. Mindig elfelejtem, még nem vagy 18.
Oké. Gyerünk, még egyszer!
Engem is rémálmok gyötörnek.
Folyton ugyanazt álmodom, ami azt illeti.
Kit érdekelnek az álmok?
- Olyan unalmas. - Csendet! Hadd beszéljen!
Állj a helyedre!
Igen. Ott jó. Mehet!
A lány előttem sétál az izzó parázson.
- Nem látom… - Várj! Mit csinálsz?
Még egyszer, de most átérzéssel.
Átéreztem.
Nem, azt hiányoltam.
Gyerünk! Újra.
Nem értem. Pont úgy csinálom, mint tegnap…
Újra.
A lány előttem sétál…
Nyugalom, gyerekek! Ez a rész nem könnyű.
Dehogynem! Mit szúrok el?
Figyelj!
Pár nap múlva bemutató.
Tudom.
- Koncentrálnunk kell, Agnes. - Azt csinálom.
Hadd kezdjem elölről, és most jó lesz.
Talán az lenne a legjobb, ha pihennél egyet.
Nem kell pihennem.
- De, igen. - Nem.
Nem vagy itt.
Itt állok, bassza meg!
Csak a miheztartás végett, itt nem beszélünk így!
Elég volt!
Szánalmas drámát tanítani egy gimiben.
Parancsolsz?
Mit mondtál?
Szánalmas, hogy drámát tanít egy nyamvadt gimiben.
A bátyja tuti forog a sírjában.
Jöttök ma este?
Ott tali.
Tedd csak be a fagyóba!
Jól van.
Istenem!
Meghúztad a hátad?
Nem.
Mindjárt szólok Agnesnek.
Agnes!
Agnes?
Mit művelsz?
Fordulj meg!
Nem hallod?
Fordulj meg, ha mondom!
Ez meg mi?
- Mi? - Hogy nézel ki?
Mi olyan vicces?
Jó, hogy hazajöttél.
Részeg vagy.
- Igaz? - Hát aztán?
Nem mész ilyen állapotban sehova.
- Oda megyek, ahova akarok. - De hova?
- El innen. - Nem.
- Ebben nem. - De.
- Nem. Ebben nem mész sehova. - Azt húzok, amit akarok.
Nem.
- Kizárt. - Engedj el!
Ne haragudj!
Sajnálom.
Tudom, hogy haragszol rám, és nekem is nagyon hiányzik Julia.
Szeretném, ha beszélgetnénk.
- Mit szólsz? - Nem.
- De. - Nem.
- Most megölellek. - Ne!
- Hagyj békén! Engedj el! - Jó szorosan.
- Anya, engedj! Anya! - Nem.
Anya!
Agnes, ide!
Bocs. Elnézést!
Semmi baj.
Szia!
- Minden oké? - Persze.
- Üdv! - Jó estét!
Láthatnám a személyiket?
- Rendben. - Kösz.
- Láthatnám a tiédet is? - Máris!
Rendben van.
- Kösz. - Jó szórakozást!
Köszönjük!
- Kérsz valamit? - Bármi jó lesz.
Mi? Oké.
Majd gyere!
- Szia! - Szia!
Adj valami piát! Mindegy, mit.
Tessék?
- Adj két piát! - Oké.
A következő fellépő nem más, mint Lea!
Gyerünk, emberek! Nagy tapsot Leának!
Tessék.
Sziasztok!
Szia!
- Hogy s mint? - Remekül.
- Te hogy vagy? - Prímán.
Vagyis anyám kiakasztott.
Nem tudom, mit akar elérni.
Hogy jutottál be?
Julia személyijével.
Megnézhetem?
- Mit? - A személyit.
Muti!
Úgy tűnik, hasonlítunk.
Állj le!
Mert nem hiszem, hogy bírja tovább a gyomrom, Agnes.
Mit?
Nem értem. Mit akarsz ezzel?
Mikor lesz vége ennek a játéknak?
Esther, nyugodj meg!
De ha a gyász feldolgozásának része…
- Esther… - Nem!
Unom, hogy úgy tesz, minden rendben!
Töröld le a kék szemhéjfestéket! Felfordul a gyomrom!
- Ha valakinek, neked tuti bejön. - Mi?
Nem voltál szerelmes belé?
Bocs, csak nem titok volt?
Nem hitted, hogy elmondja? Mindent tudok.
Valószínűleg jobban ismertem.
Nyilván.
Jártál kint nála egyáltalán?
Nem láttalak az emlékparkban.
Futólag sem.
Hát jó.
Nem.
Kérem a személyit!
Ide vele!
Azt mondtam, add ide! Engedj el!
Agnes!
Hova mész? Megint menekülőre fogod?
Látni sem bírlak, Agnes.
- Mit mondtál? - Nem bírok rád nézni!
Hogyhogy látni sem bírsz?
Nézz rám! Azt mondtam, nézz rám!
Elég, Agnes! Állj le!
Kérlek, nem bírom ki!
Nézz rám!
Mi a baj?
Fejezd be, Agnes!
Miért feküdtél le velem, ha nem bírod a hasonlóságot?
- Agnes, nem is figyelsz rám. - Engedj el!
Julia fekete lyuk volt!
Nem akarhatsz te is olyan lenni! Hallgass meg!
Fogalmad sincs.
Nem tudod, mit…
Sajnálom.
Minden reggel
úgy ébredek, hogy azt kívánom, bárcsak megakadályoztam volna.
Ja, de nem tetted.
Nem érted.
Nem tudod, mi történt aznap este.
- Mire gyanakszom. - Tudom, mi történt.
- Ismertem, amióta élek! - Volt olyan oldala, amit nem láttál.
Gőzöd sincs, mennyire zűrös volt.
- Három éven át… - Nem.
Három éven át rohangáltam utána, furikáztam mindenhova, vigyáztam rá.
Legalább tudtam, hogy jól van, hogy nem ártott magának…
Ne hazudozz!
Mit…
Mit akarsz, mit mondjak?
Mi?
Hagyjál!
Én is szerettem, Agnes.
Kérlek, hallgass meg! Kérlek!
Fejezd már be!
Hát nem érted? A te hibád!
Te tehetsz róla, hogy nincs!
Mégis mit vársz tőlem, Agnes?
Mit akarsz hallani? Hogy majd visszajön?
- Hallgass! - Mi?
- Pofa be! - Meghalt, Agnes!
Halott!
Nincs többé!
Baszd meg!
- Kurvára nem él! - Pofa be!
- Szia! - Szia!
Aviciitől kérném a „Wake Me Up” című számot.
Julia Svan.
A következő fellépő Julia Svan, és a „Wake Me Up” című dalt adja elől.
Julia Svan!
Nagy tapsot Juliának!
JULIA SVAN – ROSENDAL KÓRHÁZ
ANYA: SAJNÁLOM
HIÁNYZOL – SZERETLEK – SAJNÁLOM
HIÁNYZOL
NEM BÍROK ALUDNI, MINDENT PRÓBÁLTAM.
PÁNIKOLOK. UTÁLOM AZ AGYAM, SOSE ÁLL LE.
GYÓGYSZER NEM HAT, A LESZOKÁS NEM HASZNÁLT.
MI SEGÍTHET RAJTAM?
HA AZ ÉLET MINDIG ÍGY FÁJ, AKKOR TALÁN MEG SE ÉRI.
Agnes?
Agnes!
Igen.
Itthon van. Köszönöm, hogy hívtál.
Drágám!
Kicsim!
Miért nem mondtál semmit?
Miért nem szólt senki?
Miért?
Nem baleset volt.
- Nem baleset volt, anya. - Édes istenem!
Nem, ezt nem tudhatjuk. Senki sem tudja, kicsim.
De tudnom kell!
Nem tudom, mit tegyek.
- Annyira fáj! - Igen, tudom.
- Tudom, hogy fáj. - Nem kapok levegőt, annyira fáj.
Tudom, hogy fáj, de itt vagyok.
- Nem bírom! - Itt vagyok. Sírj csak!
Tudom, hogy fáj.
Tudom, drágám!
Nem bírom!
Igen, tudom.
Miért nem mondtad el? Miért?
Nem tudom.
El akartam.
Julia nem akarta, hogy tudd.
Ő nem akarta.
Az ő kérése volt.
Látnom kellett volna.
- Észre kellett volna vennem. - Hallod?
Tennem kellett volna valamit.
- Tennünk kellett volna valamit! - Ott voltunk neki.
Szerettük.
Mindketten nagyon szerettük.
Mellette voltunk.
- Nem, tennünk kellett volna valamit. - Hallod?
De, ott voltunk neki, drágám.
Tudta, hogy számíthat ránk.
Tudta nagyon jól.
Nem mehetek…
- Nem. - Nem, sírj csak!
Itt vagyunk egymásnak.
Mi ketten.
Nem megyek sehova.
Figyelj rám! Hidd el!
Hidd el!
Kicsikém!
Úgy sajnálom.
NYUGODJ BÉKÉBEN!
Szia!
Hali!
Lesz órád?
Ja, nemsokára.
Most már tudom.
Én…
Én sem…
Én sem jártam nála.
Én…
Úgy érzem, nem bírnám.
Szerintem senki sem.
Tizenegy évesek lehettünk,
és tudod, hogy Julia mindig lekörözött minket.
Egy lépéssel előttünk járt.
És azt hiszem, apám tubákot használt, és nem volt…
…mögöttük.
Aztán te jössz rögtön utána.
- Várj! - Hé, hagyd abba!
Tetszik?
Köszi.
Mehet.
Tegnap te voltál az első.
Még tíz perc. Készüljetek!
- Oké. - Tessék.
- Szia! - Szia! Ügyes leszel.
Köszi.
Nincs sok időnk.
Csak egy esélyünk maradt hajnalig.
Más is felszólalna?
Engem is rémálmok gyötörnek.
Folyton ugyanazt álmodom.
Ami azt illeti.
Kit érdekelnek az álmok?
Olyan unalmas.
Csendet! Hadd fejtse ki!
A lány
előttem sétál.
Izzó parázson.
Nem látom az arcát.
Nem fordul meg.
Kérlelem.
Nem, szinte…
Szinte üvöltök: „Hé, fordulj meg!”
De hiába. Meg se hallja.
„Vigyázz!”
Csak ennyit mond.
„Légy óvatos!”
De óvatlan voltam, és…
ráléptem a parázsra.
A ruhám…
lángra kapott.
Minden lángolt.
Az egész testem égett.
„Hát tessék.” - mondta.
„Mire számítottál?”
De nem tudom, mire számítottam.
„Nincs ingyen.” - mondta.
„Nekünk nincs.”
Másra nem emlékszem.
Mondjátok ki!
Mit akarsz hallani?
Most már világos.
Mi világos?
Porrá égtem.
Végül.
WILLIAM EMLÉKÉRE 1997-2016
A feliratot fordította: Juhász Ildikó